PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
15. DÍL
Čong-in.
Ty nás...
taky opustíš?
Jestli to tak je, ještě není pozdě.
Je to dobrý.
Jak...
Jak to myslíš?
Hej.
Co se mi snažíš říct?
Proč jsi takový?
Můžu věřit...
tomu, co ke mně cítíš?
Řekni.
Ty nikdy...
Jsi si jistá,
že se tvé city ke mně nezmění?
Chceš říct,
že mi nemůžeš věřit?
Ptám se, jestli můžu.
Myslíš, že se změním?
Já nevím.
Nemůžu to vědět.
Jsi moc opilý. Promluvíme si zítra.
Nedokážeš mi odpovědět.
Chápu.
Čong-in.
Dneska je prostě jen namol.
Zkus to pochopit.
Jen dneska?
Nebo se to stane zas?
Co ještě dělá, když je opilý?
Jak se chová při pití?
Tajně si na mě stěžuje?
Ne, to vůbec.
Tak není ještě divnější, že se takhle najednou chová?
Je to...
Abych řekl pravdu, tak Ju-mi...
Kdo je to?
Ona je
máma Eun-u?
- Nevím, jestli ti to mám říkat, ale... - Neříkej.
Nechci to slyšet.
Půjdu.
Čong-in, co se stalo?
- Zavolám ti. - Hej.
Co se děje?
- Řekla jsem, že ti zavolám. - Co se stalo?
Čong-in.
- Hej, Čong-in. - Jsem v pohodě.
Zavolám ti. Promiň.
GI-SEOK
LÉKÁRNA WOORI
Trochu jsem doma pil.
A jak jsem pil...
Co se děje?
Chtěl jsem tě vidět.
Myslel jsi na mě, protože jsi pil?
No, taky to může být důvod.
Kdes byla?
Odpověď znáš.
Opravdu mě vezmeš zpátky?
Už jsem tě zradila.
Myslíš, že se ke mně můžeš vrátit?
Co když to udělám zas?
Jak to myslíš?
Tak, jak slyšíš.
Moje pocity se můžou změnit, víš.
Už se to stalo, podruhé by to mělo být snazší.
Co myslíš?
Můžeš mi věřit?
Ano, můžu.
Proč tu ještě není pan Ju?
Mám mu zavolat?
Neruš ho. Řekl, že přijde pozdě.
- Dobrý den. - Dobrý den.
V pořádku.
JONG-ČAE
- Ahoj. - Jsi v práci?
Ne, ještě ne.
Včera jsi toho dost vypil.
Včera...
Jak došla Čong-in domů?
Ty si nic nepamatuješ?
Ne nic, ale...
Neřekl jsem jí nic divného, že?
Zbláznil ses?
Řekls, že jí nemůžeš věřit,
a ptal ses, jestli tebe a Eun-u opustí.
Vážně? To jsem jí řekl?
A co pak? Řekl bys to mně?
Vypadalo to, že to nepochopila,
tak jsem zmínil Ju-mi...
To nebylo nutné... Proč jsi jí to říkal?
Nemohl jsem jí to říct, nenechala mě.
Nechtěla to slyšet.
Proč jsi to ukázal, když jsi to chtěl tajit?
Zbláznil ses.
Vibruje ti telefon.
- Asi to položil. - Aha, díky.
Víš co? Týmovému manažerovi se zase nelíbila moje zpráva.
Fakt mě to naštvalo,
tak jsem vylepšil pár věcí a zase mu to vrátil.
- Byl nadšený, co? - To teda jo!
Vždycky to dělá.
Jednou mě při tom přistihl.
Víš, co mi řekl?
„Jak se říká,
první je vždy nejlepší.
Tvá první volba je vždy ta správná.“
Znáš ho lépe než my.
Stalo se mi to mockrát.
Co? Myslelas, že jsem Či-ho?
Celou noc jsi nespala, ale přišlas do práce
a ani sis nedala oběd.
Tak co jsi vymyslela?
Nic jsem nevymyslela.
Co ti vadí nejvíc?
Máma toho kluka?
Co když ji pořád chce?
To je blbost.
Kdyby k ní pořád něco cítil,
Či-ho by byl... Bože, řekla bych, že je fakt blázen.
Nemá žádné sebevědomí?
A co Gi-seok?
To je jen posedlost.
Či-ho řekl, že mi nemůže věřit,
ale Gi-seok, že ano.
Nemělo by to být naopak?
Možná to má být naopak.
Teď už to přeháníš.
Svedeš to na Či-ha a utečeš?
Zvážím to.
Jednu věc ale vím.
Asi jsem viděla jen to, co bylo zřejmé.
Ale víš,
vědět vše o něčí minulosti
není vždycky k dobru.
Někdy je lepší hrát blbou a říct, že co bylo, to bylo.
Zatímco se podezíráte?
Či-hovi to možná nebude vadit.
Ale tobě jo, jak tě tak znám.
LÉKÁRNA WOORI
- Hezký den. - Díky. Vám taky.
- Prosím. - Děkuji.
- Slečno Jun Mi-sun. - Ano.
Tohle je...
- Berte je s jídlem. - Dobře.
Hej.
- Pojďme si někam promluvit. - O čem?
Haló?
Ahoj, Čong-in.
Ahoj.
Měl jsem toho hodně, tak volám až teď.
To nevadí.
Došla jsi domů v pořádku, že?
No...
Nevím, proč jsem se opil...
Zlobíš se na mě, že?
Vypil jsem toho fakt hodně.
Vím, že to byla chyba. I co jsem řekl.
No...
Ale já takový nejsem. Jen včera...
No, sejděme se. Promluvme si osobně.
Můžu přijít i hned.
Nebo chceš přijít ty?
Ne, sejděme se v kavárně.
Ahoj, mami.
Říkala jsem ti, aby ses stavila, nebo mi zavolala, ať přijdu.
Promiň, měla jsem toho hodně.
Co se děje? Stalo se něco?
- Říkal zase táta něco? - Udělal takový humbuk.
A cože zníš tak sklesle?
Ne, jsem v pohodě.
Uvidíme se po hodině.
Hodina už dávno skončila.
Jasně.
Chtěla jsem s tebou...
mluvit o něm.
Promluvme si jindy.
Přijdu, až budu mít volno. A promluvíme si.
Proč čekat než...
Mami, já teď fakt nemůžu mluvit.
Zavolám ti, než přijdu. Musím jít.
Řekl jsem Čong-in něco hloupého.
Co jsi řekl?
Prý jsem se ptal, jestli mě a Eun-u opustí.
Myslels, že by to udělala?
- Ne, jistě, že ne. - Tak proč jsi takové blbosti říkal?
Víš, jak jsem byl včera nalitý.
Šílím z toho.
Teď působíš jako člověk. Výborně.
Jak to myslíš?
Žil jsi jako robot, jako by se tvůj svět obrátil naruby,
kdyby ses trochu uvolnil.
Působíš pak důvěryhodně, ale ne lidsky.
- A to je špatně? - Není to dobré.
Neukazoval jsi jí svou pravou tvář.
Zkus to popřít.
No, předtím... Co mám teď s Čong-in dělat?
I tebe tíží tvá minulost,
takže pro Čong-in to bude ještě těžší.
Nečekej, že pochopí vše. To by bylo od tebe hrozně sobecké.
Nemáš co říct? Nebo není co říkat?
Mám se zeptat jinak?
Ptám se, zda nemáš žádnou výmluvu,
nebo ani žádnou nevymyslíš, protože si to nepamatuješ?
Asi to bude obojí.
Není snad nemožné
mít úplný výpadek, i když jsi dost opilý?
Vím, že to bude znít jako výmluva,
ale řekl jsem to, protože jsem byl namol.
Myslela sis, že si to o tobě myslím?
Tak co sis o mně myslel?
Omlouvám se.
Opravdu mě to mrzí.
Ale nikdy jsem si nemyslel, že to uděláš.
Myslím to vážně.
Opustit mě a Eun-u...
Stydím se to i zmínit.
Nikdy mě nenapadlo něco takového udělat.
Vidíš?
Ale jde o to,
že ses ptal, jestli vás taky opustím.
„Ty nás taky opustíš?“ Takhle ses zeptal.
Vím, že jsem malicherná.
Možná v tom vidím až moc.
Ale upřímně, slyšela jsem v tom...
„Nejsi stejná jako ona?“ Tak to znělo.
Vím, žes to tak nemyslel.
Ale tak to na mě působilo.
Nikdy jsem nemyslela,
že se tvoje rány úplně zacelí
jen proto, že uplyne trochu času.
I tak to nemůžu nechat být a myslet,
že to je něco, co jsi řekl nevědomky opilý.
Ani nevím, jak můžu...
To je tak...
Je to pro mě tak frustrující, protože si nepamatuji vše.
Proto to nemůžu ani vysvětlit,
nebo to popřít, nebo se dost omluvit.
Ani nevím, kde začít s omluvou.
Co když to způsobí víc nedorozumění?
Opravdu z toho šílím.
Nechci omluvu.
Vydrž.
Jak jsi řekla,
i když se snažím nebýt ovlivněn svou minulostí a tak.
Pořád se necítím jistý.
Ani jsem nevěděl, že takovou úzkost mám. To je celé.
Nic víc v tom není.
Taky jsem taková.
Zradila jsem svého přítele
a tys u toho celého byl.
Teď to přeháníš.
Cítím se nejistá tak jako ty.
Já vím,
že to není, že bys mi vůbec nevěřil. Vím to.
Ale i přesto...
se prostě cítím nesvá.
Kéž bych ti mohl otevřít své srdce a ukázat ti to.
Odháněl jsem tě, žes pro mě byla moc dobrá.
A tys zakusila to vše, jen abys byla se mnou.
Jak jsem mohl o tvých citech pochybovat?
Nejde o tebe.
To já o sobě pochybuji.
Říkala jsem ti,
že jsem tě vyhledávala.
Vím, že tě napadlo mě odehnat,
ale já tě prostě nemohla nechat jít.
Asi jsem do toho šla...
moc rychle kvůli své chamtivosti.
Ahoj.
Poslanec Čang s námi chce povečeřet.
Hej, není to jediná žena na světě.
Už se přes to přenes. Nebuď otravný ubožák.
Musím se s tím smířit,
ale ještě je brzo.
„Ještě“?
Asi ses rozhodl přes to přenést.
Nepotrvá to dlouho.
Zkus tu večeři s poslancem Čangem trochu posunout.
Chceš se seznámit s jeho dcerou?
Proč ne?
Záleží na tom, jak se to vyřeší.
Co mám udělat, abys mi odpustila?
Řekla jsem, že já jsem problém, ne ty.
Neříkám to, aby ses cítil hůř.
Miluju tě.
Myslela jsem, že je to jen o naší lásce.
Hloupě jsem si myslela, že pochopím vše...
Ne.
Ani jsem nepřemýšlela. Jen jsem čekala, že všechno vyjde.
Ale...
i když jsi zmínil svou minulost...
jen na chviličku,
sevřelo se mi srdce.
Jako bych viděla to, co jsem nechtěla.
A uvědomila jsem si...
že moje city
možná ještě nejsou takové.
Ať je situace jakákoli,
kdykoli najdeš svůj nedostatek,
chceš od něj nejdřív utéct.
Tak se teď cítím.
Potřebuju o sobě přemýšlet.
Vím, že bych to mohla nechat být
a že mě možná nesnášíš, že nejsem chápavá,
ale je mi to líto.
Vím, že můžu lhát, ale nemůžu to udělat.
Nechci hrát, že to je v pohodě
a že jsem s tím smířená.
A nechci, abys to dělal ani ty.
Máš pravdu.
Lhal jsem sobě i ostatním,
ne proto, že bych stále žil v minulosti,
ale kvůli mému strachu.
To nemůžu popřít.
I tak nemůžu...
Neříkám, že nechápu, jak se cítíš.
Pak asi víš, jak se teď cítím.
Musíš ale vědět, co ti chci říct.
I Čong-in.
Řeknu to znova, když jsem střízlivý.
Prosím...
neopouštěj nás.
Haló?
Tati.
Ano.
Kdy přijdeš, tati?
Kdy budeš doma?
Přijď brzo.
Dobře, přijdu hned.
Taky mě to překvapilo.
Dokonce mě utěšovala.
„Dokázala bych to být jí?“
O ničem jiném jsem cestou domů nepřemýšlela.
Tvůj táta mi to ani nevěřil, když jsem mu to řekla.
Jak by tomu někdo mohl věřit?
Nikdy jsem to neřekl, ale taky jsem měl strach.
Jak může být tak chápavá a laskavá?
Musíš jí poděkovat.
V takových chvílích si musíš věřit víc.
Rozhodla se pro tebe, protože ti věří.
Musíš být spolehlivý.
Co je to za reakci?
To nic.
Určitě ho to překvapilo víc než nás.
Tati.
- Ano? - Slečna I.
Měl bys jít spát.
Půjdeme zas ven se slečnou I?
Dobře. Teď už spi.
- Můžeš si to vzít. - To je v pohodě. Dej si ty.
Mimochodem, jak se má Či-ho?
Má se celkem dobře.
Má se dobře?
Ano.
Aha.
Věděl jsi o tom?
Tak nějak.
Kdo ti to řekl?
Řekla ti to Čong-in?
Buď tu pro svého kámoše.
Už tak to měl těžké.
Mami.
Proč vypadáš tak strhaná?
To nic. Je to dobré.
Promiň, chtěla jsem přijít, ale byl to těžký týden.
Nejsem tu, protože jsem nedočkavá.
Jsi nemocná nebo něco?
Ne, jsem v pohodě.
Počkej tu. Dojdu nám pro kafe.
Nevím, jestli je to ta správná věc.
Abych řekla pravdu, nejsem si jistá.
Ale říkáš, že bez něj nebudeš šťastná,
tak záleží jen na tom.
Ještě jsem se s ním pořádně neseznámila,
ale setkání s jeho mámou mi řeklo hodně.
Pořád tě čeká dost překážek.
Svatbou to nekončí.
Bude to těžší, než myslíš.
Možná budeš svého rozhodnutí jednou litovat.
Bože, panečku.
Člověk by řekl, že pláčeš, protože jsi nešťastná.
Vím, že celé to utrpení pro tebe není lehké.
Ale pořád to ještě nekončí.
Můj souhlas je jen začátek.
Já vím.
Vydrž.
Ono...
se něco stalo, že?
Jen jsem šťastná, to je vše.
Jsem šťastná, mami.
KNIHOVNA SEONGDONG
Děkuju.
Tvůj táta
mě stejně nikdy neposlouchá,
tak byste si o tom měli promluvit sami.
Ale nebuď na něj zlá.
Co?
Kvůli své situaci
nebude mluvit s jistotou.
Tak to není.
Jistě, že je.
Nejsi o nic lepší než on.
Z vás dvou ti toho víc chybí.
Jak to?
Víš, jaké to je, být rodič?
Nejvíc v životě se naučíš,
když vychováváš děti.
Je vyspělejší než ty.
Co to bylo?
Nic.
Božínku.
Jdi domů, jestli máš plány.
Nemám.
Opravdu nemám.
Už je zase ve starých kolejích.
Nedělej to.
Tenhle výraz jsem čekal.
Moje sestra to zabalila první?
Spíš si dávají pauzu.
Či-hova nejistota, o které nevěděl, vyplavala na povrch
a Čong-in to špatně pochopila.
A? Co řekl Či-ho?
Nic. Je jen v depresi.
Dost se stydí.
A takový už zůstane?
Co má dělat? Záleží na Čong-in.
Ježíš, oni jsou fakt stejní.
Jak to myslíš?
Moje sestra si sama prožila dost.
Co myslíš, že se stane?
Já samozřejmě Či-ha chápu,
ale i chápu, proč je Čong-in rozrušená.
Tak to taky zabalíme.
Jsi jeho kamarád, ne?
Nemůžu zradit svou sestru.
Co?
To je rodinné heslo. Máš s tím problém?
Proč by měli řídit náš vztah?
Pro mě to tak je.
To je naprosto směšné.
Proč myslíš?
Vydrž.
Myslel jsem, že s tak nečekaným pozváním tu budeš mít posily.
Ani Čae-in tu není.
Co se děje?
Nechtěla jsem, aby nás slyšela,
tak jsem jí řekla, ať nás nechá.
Už mě nebaví ti to opakovat.
Nerozvedu se s tebou.
Náš rozvod...
je nevyhnutelný.
A jediné, co zbývá rozhodnout, je, jestli budeš rozvedený,
co se vzdá otcovských práv,
nebo tě obviním z...
- Hej. - Neskončila jsem.
Navíc...
tě můžu obvinit i ze sexuálního útoku.
Je to na tobě.
Musím tě zas poučovat?
Přemýšlej, co bude, až se dítě narodí.
Chtělo by za otce zločince?
Můžeš to říct tak bezostyšně?
Vzdát se otcovských práv?
Vlastně chceš, abychom se popřeli.
Řekni mi, jestli to je vůbec možné.
Může to být od srdce.
Jak dítě vyroste a rozpozná dobré od zlého,
popře, že existuješ.
Máš poslední šanci.
Vyplň ty papíry a dones mi je.
Vypadni. Okamžitě vypadni!
Mám volat policii?
Tak jo, dobře. Rozvedeme se.
Budu souhlasit.
To já se rozvádím s tebou, kreténe.
Jasně, to je fuk.
Ale až po tom, co se narodí dítě.
Neslyšela jsi...
o prenatální výchově?
Jen tě chráním.
Nech si ty řeči.
Nemáš právo to dítě vidět. Teď to pusť.
20:00, LÁSKY ČAS
Řekni Seo-in, že příští týden přijdu.
Neměl by být Či-ho priorita?
Najednou jsi lepší herečka.
Potřebuju přemýšlet.
A taky lepší lhářka.
Proč přemýšlet, když myslíš jen na něj?
Měla bys jít.
Proto ti ublížení umí být krutější.
O čem to meleš?
Když tě Gi-seokův otec neschvaloval,
zranilo to tvoje ego.
Či-ho je v horší pozici,
ale ty se k němu taky obracíš zády.
Byla jsem zraněná tak, jako on.
Snažím se o sobě přemýšlet,
ale jak by mě ta slova nemohla neštvat?
Nejsem zbabělá.
Tak jo, fajn. Buď si dál taková.
Proč prostě nedáš výpověď?
Poprvé nesnáším svou práci.
Lidé se mě vždycky na mou práci ptají dvakrát
a já si nemůžu dovolit dělat chyby.
Nemůžu se z té rutiny dostat.
Je to...
Takový je prostě můj život.
Prostě mě to napadlo, nic víc.
Nikdo tě tu nedrží, jen ty sám.
Tak jsem to nemyslel.
Co?
S Čong-in jste se rozešli? Nadobro?
- Cože? - I Gi-seok to ví.
Neuvěřitelný. Ona mu to už řekla?
Vrací se k sobě?
Na chvíli si odběhnu.
Ne.
Řekla jsem, že nemůžeš.
Či-ho.
To je mi překvapení.
Chci si promluvit. Máš čas?
Bohužel už dnes mám plány.
Možná příště. Zavolám ti, jak budu mít čas.
Jsem dole. Nepotrvá to dlouho.
Ahoj.
Co tady děláš?
Běž zas do práce, nejdu za tebou.
Za Gi-seokem?
To proto, že jsem volal?
Jen jsem kecal. Ani nevím, jestli to je pravda.
Nedělej problémy, ano?
- Ahoj. - Ježíš.
Musíš být celkem zoufalý,
když jsi tak za mnou přišel.
No, povídej.
Říkal jsem ti už dřív,
abys Čong-in nechal být.
A já jsem něco udělal?
Říkal to Hyeon-su?
Jak tě můžu odříznout z jejího života?
Víš,
dávej si pozor, co říkáš.
Říkal jsem ti, že to nechám být jen jednou.
Zapomněl jsi?
Na chytrého člověka máš hroznou paměť.
Říkal jsem ti,
že to vzdám, až to vzdáš ty.
Myslíš, že se můžeš
k Čong-in vrátit, když to vzdám?
Neřekl jsem, že ano.
Ju Či-ho, ty parchante.
Co?
Proč jsi rozčilený?
Znáš mě.
Chci dostat tebe.
Ale i tak,
nejspíš bych se k Čong-in vrátil, kdyby to chtěla.
Přece jenom jsem si ji chtěl vzít.
Je to jako poděkování našim rodičům,
kteří chtějí, abychom se vzali.
Nebylo by na tom nic špatného.
Neznáš ji.
Není ten typ,
co se spokojí jen s láskou.
Podívej se, s kým celou dobu chodila.
Neříká to o ní nic?
Nezvládneš ji.
Vaše mizerná romance
se ani neblíží její úrovni.
Přijdu ti jako parchant?
Jsem takový kvůli ní.
Tímhle jsem se stal, ale ty...
Je mi tě fakt líto.
Tvoje budoucnost už je daná.
Jestli máš o mě opravdu strach, díky.
Tohle už ale není jen varování.
Je to výhrůžka.
Jsi dost chytrý, takže si to zapamatuješ.
Řekl jsem, že jiné věci nechám být,
ale ne, když jde o mého syna.
Zase tohle?
Nedochází ti,
že tvůj syn je tvá největší slabina?
Když to dobře využiju, může to být má největší zbraň.
Ty fotky mě a mého syna,
které jsi nelegálně fotil.
Jak to asi použiju?
Co jsem slyšel, objednal je tvůj otec.
Nechal jsem to kvůli Čong-in být.
Ne proto, že bych byl zbabělý.
Ty si ze všech lidí
dovoluješ na mého otce?
Jak jsem řekl, nebojím se ničeho.
Nikdy se nebojím, když jde o mého syna.
JAK SE PŘIPRAVIT NA POZDĚJŠÍ ŠŤASTNÁ LÉTA
Ahoj, Gi-seoku.
Zdravím, jsem to já. Omlouvám se, že jsem se dlouho neozval.
To nevadí. Vím, že máš dost práce.
Měl byste na mě dnes čas?
Proč?
Chceš si o něčem promluvit?
Jistě.
Řekl jste, že pro mě a Čong-in vyberete datum.
Otče?
Ano, jistě.
Datum svatby, jistě. Měl bych nějaké vybrat.
Dobře. Kdy a kde se dnes sejdeme?
- Mějte se. - Nashle.
LÉKÁRNA WOORI
Vítejte.
Promiňte.
Přejete si?
- Zdravím. - Ahoj, dlouho jsme se neviděly.
Či-ho tu teď není.
Aha.
- Tak se mějte. - Dala byste si čaj?
Ne, ale děkuji za nabídku.
Tak se mějte.
Jasně. Zrovna odcházím,
takže můžeš vyjet tak za 20 minut.
To bude dobré načasování.
Jasně. Mějte se.
Je tam ještě pan Kwon?
Ano, musel něco vyřídit.
Aha.
Tamhle je.
- Co tu ještě děláte? - Zrovna jsem šel domů.
Co vaše zranění?
Je to dobré. Je to jen natažené.
Tak byste měl jít.
Máte už na dnešek plány?
Promiňte, ale dnes mám schůzku.
Chtěl jste mi něco říct?
Mám jen já co říkat?
- Dobře. Můžete jít. - Dobře.
Co chceš k večeři?
Mají tu vše, jen si řekni.
Co se děje?
Necháme to na jindy.
Ale přijel jsi až sem.
Tak jo, fajn. Nebudu se ptát, co se stalo.
Tím to není. Měl bych se vrátit do lékárny.
Už stejně zavíráte.
I tak. Navíc ani nemám hlad.
Zatím se měj.
To máš takový hlad?
To je pro víc než dva lidi.
Napadlo mě, že ti to pomůže se zotavit.
Tak nedělej žádné problémy.
Taky jsem se chtěl omluvit.
Každopádně, Čong-in už si to v hlavě srovnala.
Co jsem ti říkal? Jen ho litovala.
Takže se k tobě vrací?
To záleží na tobě.
Rozhodni se ohledně pozice jejího otce.
To myslíš vážně?
Pane, jste tu.
Co se děje?
No...
Nedošlo mi, že jsem si obojí domluvil na jeden den.
Došlo mi to, až když jsem sem přišel.
Chtěl jsem zavolat, ale asi už jste byl na cestě...
Prosím, posaďte se.
Dobře.
Prosím.
Omluvíte mě na okamžik?
Tohle byl váš plán?
Proč jste neřekl, že máte schůzku s mým synem?
Za ty roky jsem se naučil, kdy mluvit a kdy mlčet.
Je-seul, promiň, že jdu pozdě.
- Bylo dneska hodně lidí? - Ano.
Aha. Omlouvám se.
To nevadí. Ahoj zítra.
- Promiň. Potkal jsem venku Je-seul... - Tady se pracuje, víš.
Omlouvám se.
Můžu být chápavá, ale mám hranice.
Nemyslíš, že to bylo sobecké?
Hye-čong...
Snaž se víc, dobře?
Zamkni to tu.
Dokázali jsme to!
Co tady děláš?
Kde jsi dnes byl?
Kde jsi byl?
Musel jsem někam jít.
Musíš být v pohodě,
když si vyřizuješ věci.
Pojď. Promluvíme si jinde.
O čem?
Nepřišla jsi mluvit?
Ne.
Tak proč jsi přišla?
Koupit léky.
Jaké?
Co je to?
Lék, který vyléčí
touhu někoho praštit
a pomůže na znepokojené a rozrušené srdce.
Ale jestli nemáš, nevadí.
Gi-seok má určitě taky kostlivce ve skříni.
Kdybych o tom věděl, taky bych to vyfotil.
Zpochybňujete mě?
- Už vám nebudu sloužit! - Zbláznil jste se?
Jak, že Ju Či-ho není slušný muž?
Hrozil mi těmi fotkami, co mám.
Možná mu jde o peníze.
Moje máma se s tebou chce seznámit, Či-ho.
Chtěl bych přijít i s Eun-u.
Mělo mě to napadnout. Jasně, uděláme to.
Líbí se mi, že to bereš jako naše rozhodnutí.
Co byste řekl na to, být v důchodu ředitelem?
Vážím si vaší nabídky,
ale rád bych si to promyslel.
Ještě se zlobíte?
Není šance, že se ke Gi-seokovi vrátíš?
Měj se mnou trpělivost, tati.
Brzo mě uvidíš šťastnou.
Prosím, věř mi.